ROVINJ, KROATIEN
Sätt fart!
Vänta, vänster!
Vad är det som händer?
Vi passerar bara. Fint.
Den här vägen! Skynda på!
- Fan! "Nej".
- Båten? - Visst, vi satsar på det.
Okej?
Kom igen!
Fan! Granat!
Kör!
Ja!
Nu ska vi bara hitta Ives.
Spola den där sura minen.
Atlas är det enda som hindrar mig
från att sälja dig på öppna marknaden.
Jag har med mig kamomillen.
- Brittisk underrättelseinformation? - Den finns på Avet Island.
Ska jag slopa den sura minen nu, mr Ives?
- Broder. - Kamrat.
Hallå, där framme! Det är Ives båt.
Kör efter dem!
- Vi har sällskap. - Vad i helvete?
Vad fan är de för några?
Hör du det där? Ryska.
Fan, de träffade oss!
Helvete!
De kör efter Ives.
Det är lugnt. Det är bara lite rök.
Den håller.
PULA, KROATIEN
Michael! Sluta larva dig.
Ska ni cowboys berätta vilka ni är?
- Vi är ute efter Atlas. Stulna filer. - Jaså? Den var ny.
När jag slarvar bort nåt brukar det ligga på det sista stället jag letar.
Vi vet att Lowry hade den.
Nu är Idrisi ute efter den.
- Eller? - Kan du backa lite?
Ni hörde henne.
Gå undan.
Det var som fan. Det är ni.
Det är lugnt, Novin. De ingick i Sektion 20.
På allvar?
Samarbetar du med ryssarna?
Jane”.
Jag bad henne kontakta dem.
De var också intresserade av Atlas.
Vad de än erbjuder så ger jag det dubbla.
Det handlar inte om pengarna, mr Ives.
I Libyen berättade du för Sektion 20 var jag var.
Jane och jag tvingades från varandra, jag blev tillfångatagen och hon dog.
Allt som har hänt...
-...är på grund av dig. - Vi borde åka mot ön snart.
Ta fordon, köra via vägbanken.
- Jag struntar i hur vi tar oss dit. - Jag menade bara att om du vill...
...så har du tid att göra det du behöver göra.
Tack.
Hela den här situationen påminner mig om ett jävla skämt.
Det var en affärsman från Moskva
en sibirisk bonde och en polis från Sankt Petersburg.
De står ovanpå en byggnad.
Börsen har kraschat, rubeln har rasat.
De har förlorat sina besparingar och står i brödkö.
En vanlig dag i Ryssland.
De bestämmer sig för att få slut på det
och kommer överens om att hoppa från byggnaden samtidigt.
Men vem landar först?
Affärsmannen?
Bonden?
Nån som vill gissa?
Inte?
De är ryssar.
Så vem fan bryr sig?
Du ska få Sektion 20 i stället.
Katiya, sätt kurs mot Avet Island.
De som jagar er är inte militärer.
- De är från Stillwater. Privatarmé. - Ett gäng skithögar.
Ni måste ha retat upp fel människor.
Ja, vårt befäl. Hon försökte dölja misstag från förr.
Av ren nyfikenhet: Vilka jobbar ni för?
- Det är lite komplicerat. - Jaså?
Ni förkastades av armén och anlitas ibland för riskabla hemliga uppdrag.
Det var som fan...
- Så komplicerat var det inte. - Eller hur, solstrålen?
Vi har jagat den stulna informationen i några månader nu.
Vi har jagat den under den senaste dagen
och vi ligger redan före er.
- Vi fick lite problem i Säo Paulo. - Det skulle vi ju inte prata om.
- MichaeL Håll käften. - Skit ner dig.
Herrejesus. Vilka idioter.
Fan. Wyatt? Är ni okej?
Det beror på hur man definierar det.
Vi sköt Lowry, men tappade bort Idrisi.
Vi lyckades lokalisera Atlas.
Den finns på Avet Island, söder om gräsen mellan Bosnien och Kroatien.
Vi är närmare. Vi beger oss dit.
Ni får skynda er. Ives, Idrisi och ryssarna är på väg.
- Ryssarna? - Ja, alla är visst bjudna på festen.
Vi håller dem borta så länge vi kan.
Okej. Och kapten, Donovan?
- Vi är ensamma nu. - Uppfattat
- Har ni transport? - Hon frågar om vi har transport.
Jag tror att vi klarar oss.
- Vi fick en platsangivelse. - Härligt
Säkrat.
- Säkrat - Skithögar från Stillwater på ingång.
Är ni säkra på att ni hinner först till Atlas?
Vi måste. Den måste säkras.
- Den är vår livförsäkring. - Det skönmålas alltid...
...tills de försöker skjuta skallen av en.
Vi håller Stillwater borta och köper er tid. Håll kontakten.
- Tack. - Vi möts upp när ni har paketet.
- Det uppskattas. - Vi är gentlemän.
Stick iväg nu.
På tal om det. Vi är väl gentlemän som tänker stjäla informationen?
"Stjäla" är ett så hårt ord.
Ja. Nu kör vi.
AVET ISLAND CAUSEWAY, KROATIEN
Det är en komplicerad situation.
Jaså? Du beordrade Donovan att eliminera oss.
Donovan agerade på egen hand.
Du kan förneka det i en evighet.
Vi har större problem. Lowry stal Atlas.
Vi misstänkte ett intrång.
Idrisi är ute efter den. Idrisi och ryska specialstyrkor.
Jag gissar på GRU.
Det är en kartläggning över vårt militära underrättelsearbete.
Om det hamnari ryska händer...
Säg var ni är så skickar jag en patrull.
Jag tror inte det. Vi hämtar Atlas och överlämnar den.
Och vad händer sen?
Då kommer insatsen att ses som en framgång.
Lowry ur bilden, Atlas i säkerhet och Sektion 20 tillbaka där de hör hemma.
Ja, jag trodde det.
Kom bara ihåg att om ni kommer hem tomhänta
så är ni bara teamet som eliminerade sitt eget befäl.
Den historien har inget lyckligt slut.
Uppfattat.
Är vi körda?
- Ja. Om vi inte får tag på Atlas. - Vi kanske var körda från början.
Donovan tog bara in oss för att städa upp röran.
Jag försökte inte ens ta henne levande.
Om du frågar mig så gjorde du rätt.
- Inkommande. - De är angelägna.
- Är vi redo? - Ja.
Alla vill ha den här jävla grejen. Hoppas den är värd det.
Okej.
Det borde köpa oss lite tid.
Sektion 20 är här.
Ni kommer att behöva fler män.
Nu sticker vi.
- Är du okej? - Ja.
Vi måste ut till ön. Ryssarna jagar oss.
Alla är väl med på att dö för det här?
Om de får tag på den äventyras hela underrättelsetjänsten.
Soldater, uppdrag, allt vi jobbar för.
En dålig chef innebär inte ett dåligt jobb.
Will sa att det var värt det.
Jag trodde honom då och jag tror honom nu.
Det kunde vara värre. Det hade kunnat regna.
Det där ser ut som ett mausoleum.
Går in.
Okej, kortis. Du och jag, kom igen.
Kortis? Glöm det där jävligt fort.
Vi ses, Big Mac.
Vi måste hitta en översiktsplats.
Det måste vara där Lowry gömde den. Mitt i mausoleet.
Jag vet lika lite som du. Jag vet inte ens hur den ser ut.
Det är tomt.
Okej. Var vill du börja?
Överst till höger.
Fan också.
Om Lowry hade den här informationen...
-...varför använde hon inte den? - Hon kanske aldrig fick chansen.
Hon kanske ville dölja sanningen för Idrisi.
Och kanske, om du slutar ställa frågor till mig
så kanske jag hittar den fortare.
Det var en retorisk fråga.
Vi måste röra på oss.
Gå ni. Jag håller dem borta.
Fan, de anfaller från flanken!
Fan. Ner med dig.
- Helvete... - Hitta dem. De kan vara kvar.
Se om du kommer runt på andra sidan.
Vänta på min signal.
- Vad är din signal? - Det märker du.
Ni tog henne ifrån mig!
Ni förstår inte vad ni har tagit!
Min familj, min fru!
Den fungerar fortfarande.
Vi behöver en dag för att avkoda.
Vi har det vi kom hit för. Utgå.
Vänta! Vänta! Jag är rysk.
Under täckmantel. Vi är på samma sida.
- Skitsnack! - Det var värt ett försök.
Helvete!
Jag ville inte det här. Jag hade mitt team.
Min patrull, mina bröder. Du tog det ifrån mig!
Tänker du aldrig på människorna du har dödat?
Du förändrar inte världen!
Du gör bara en massa jävla hål i den!
Vad vill du ha sagt, Thomas?
Ska vi lägga ner vapnen?
Prata om våra olikheter?
Nej.
Jag säger att den här dagen är dagen du dör.
Vi har paketet. Utgå.
- Jag är inte färdig. - Nu, Katiya!
Kapten.
- Är du oskadd? - Ryssarna har Atlas.
Jag dödade precis Omair Idrisi.
- Är du säker? - Ja, jag är säker.
Och Atlas?
Ryssarna har den.
- De har redan stuckit. - Vad var det för mening med allt?
Det slutade åtminstone att regna.
Michael. Vi behöver er hjälp.
- Vad är det för ställe? - Ett gammalt KGB-gömställe.
Ägaren kan vara lite hetlevrad.
Välkomna hem.
Vad i helvete?
- MichaeL - Viktor.
- Var är den andre? - Han är sen.
Vi vari krokarna och behövde nåt att dricka.
Kanske...nåt mer.
Slå er till ro.
Vi börjar med det viktigaste.
Korpral William Jensen.
- FörJensen. - Jensen.
- Johnson. - Johnson”.
- Visst är det han? - Ja.
Anton Krupin.
Katiya Korikova.
- GRU, dolda operationer. - Skickligare och farligare än KGB.
Hemliga uppdrag, inblandning i utländska val.
De har vapengömmor i USA, som säkerhet.
När de har avkodat Atlas har de alla brittiska militärhemligheter.
- Så jävla briljant. - Vad har vi?
- Tolv timmar tills allt är kört. - Tills vi blir förkastade och jagade.
Kontrakt på era vackra små huvuden.
Och alla vill vara med ijakten.
Det är svårt att motstå.
Du jävlas väl med oss?
- Jag jävlas med er. - Kukhuvud.
Faktum kvarstår: utan Atlas är ni körda.
- Vi tar tillbaka den. - Vi vet inte var GRU har den.
Vi hinner inte spåra upp dem.
Vi kan väl sno nåt från dem?
Nåt av samma värde.
Tvinga fram ett byte.
Nu är vi i verkligheten.
Vi kan inte bara storma in och sno en lista på GRU-operationer.
Är det det vi ska göra?
Ja, helt jävla självklart...
Så Viktor säger Panéevo, Serbien. Där finns närmaste ryska databanken.
- Hur är säkerheten? - Den är ganska brutal.
Låsprotokoll, armerade ståldörrar, självförstörelsemekanismer. Härligt.
Även om vi tar oss in och snor datan är det inte säkert att vi kommer ut.
Vi kan slå ut det närmast belägna elnätet.
Reservström skyddar servern.
Det borde ge er en lucka innan säkerhetsstoppet verkställs.
- Hur stor lucka? - Hur långt är ett snöre? Sju minuter.
Det är inte storleken på luckan som räknas, utan hur den används.
Visst. Vi slår ut strömmen, bryter oss in
hittar GRU-servrarna och snor de känsliga uppgifterna.
På samma tid det tar att koka en kopp kaffe.
Vad är alternativet? Tillbringa resten av livet på flykt?
Det är mycket begärt. Ni behöver hjälp.
- Så du slår ut elnätet åt oss? - Nej, det gör jag inte.
Kom igen, ge oss nåt nu!
Gör det för Sektion 20, en sista gång.
Lägg ner dem.
Vad har jag missat? Vad är det här?
Det var på tiden. Kom här.
- Ändrade planer. - Berätta om det över en öl.
Nej. Kom här.
- Jag är törstig. - Håll käften. Kom.
GRU CENTRALSERVERBYGGNAD, PANÖEVO, SERBIEN
Okej, Michael. När släcks lyset?
Fungerar det där?
Jngenüng. - Fan också. Det fungerar inte!
Händer det nåt?
Nej, ingenting-
Scott! Det kommer inte att fungera.
Du vet vad jag brukar säga.
Om du inte kan slå sönder skiten skjuter du sönder skiten.
Hur ser det ut nu?
Det borde funka.
Du, Scott.
- Vi sticker till Säo Paulo. - Ja, för fan.
Så vi har bara sju minuter på oss?
- Det var gissningen. - Kan vara mer, kan vara mindre.
Går in.
På väg.
- Hur mycket information har de här? - Allt, verkar det som.
Våra gör likadant.
Jävla kineser och deras maskiner!
Jag ser måltavlan.
Jag ser en, två GRU-vakter.
Jag går till kontrollrummet och försöker öppna.
- Du behöver det här. - Tackar.
- Ropa om du behöver mig. - Lycka till.
Säg till när ni är redo.
- Redo. - Redo.
Går in!
- Så långt allt gott. - Förstör det inte nu.
Om vi inte kan rädda datan...
...förstör vi den. Jag vet.
Kom igen, din jävel.
- Vi behöver hjälp med dörren. - Okej, Wyatt. Vänta lite.
- Den jävla Viktor förrådde oss! - Det verkar så!
Vi måste ta skydd! Kapten!
Du måste öppna dörren nu, kapten!
Vi måste in nu, nu!
- Bingo. - Dörren är öppen, kom igen!
Sätt fart!
- Jag går in, Mac! - Gör det.
- Vilken är det? - Titta efter sjuan.
Vilken är sjuan?
På väg ner.
Vi måste öka farten!
- Det här är sjuan. - Är du säker?
Ja, men vi måste öppna den!
- Fyra minuter kvar! - Kan du sluta med det där?
Kom igen!
- Det där lät inte bra. - De aktiverade självförstörelsen.
- Vi har två minuter på oss! - Kan du ha översatt fel?
Njet!
- Hur går det? - Vänta lite.
Jag gjorde det! Nedräkningen slutade.
Nu ska vi bara få med oss den och kämpa oss ut härifrån.
Sluta fjanta dig och kom hit och hjälp mig!
Jag kan nog inte det.
- Kom hit och titta. - Vad står det?
Vi behöver en kod för att koppla ur den.
Vänta lite...
Jag har nog en idé.
- Jag kommer, Mac. Täck mitt arsle! - Jag har inget som är stort nog!
Vänta!
Snälla. Du vinner.
Jag försökte bara göra mitt jobb, precis som du.
- Var fan är Novin? - Helvete!
- För helvete! - Vi ska släpa ut den jäveln.
- Inte särskilt tekniskt. - Åt helvete med det!
- Hur lång tid har vi på oss? - En minut till nedlåsning.
Jag hindrar självförstörelsen med min hand tillsvidare.
Nej, vi lämnar dig inte.
Vi måste få ut servern härifrån.
Tiden är snart ute!
- Hon är redo. - Uppdraget går först.
Stick härifrån, ta er hem. Jag försöker fly.
- Det kommer att gå bra. - Bevingade sista ord.
Vi har servern och en bil.
Uppfattat, jag är på väg till er.
- Ses på andra sidan. - Hoppa in, Mac! Vi måste dra!
Då kör vi!
Vi är ute, Wyatt! Luckorna är borta.
Uppfattat. Jag hittar en väg ut. Oroa er inte.
Jag har 87 sekunder på mig.
Vänta.
Ser du det här?
Om jag tar bort handen sprängs stället.
Ömsesidig garanterad förstörelse. Du dör och jag dör.
Eller så samarbetar vi.
- Du föreslår vapenvila. - Ja, jag antar det.
Vad säger du?
Jag är redo att dö för mitt land.
Är du?
Nej.
Din jävel...
Helvete! Vi har ett problem, Mac.
- Vi har en liten situation här. - Vad menar du?
Kontrollanordningen är trasig. Den stannar inte.
- Vi går in igen. - Det finns ingen väg in eller ut.
Luckorna är borta, det finns ingen tid.
Jag vill att ni ska veta en sak.
Jag trodde att jag var färdig med teamarbete...
...men jag hade fel.
Fan vet, det kanske...
Det kanske betydde nåt.
Vi kanske gjorde världen till en bättre plats.
Det är okej. Det finns värre sätt att dö på.
Hur fan tänker jag? Nej!
Nej, jag vill inte dö!
Jag vill inte dö, hur kommer jag ut?
Jag vill inte dö!
Kom igen!
Wyatt!
Tack.
Ja.
Imorgon.
Bra gjort. Nån måste säga det.
Vi stoppade Idrisi, Jane och de kemiska vapnen.
Om det här går bra har vi skyddat hela brittiska armén.
Vad vill du ha, Mac? En medalj?
- Jag nöjer mig med en kall öl. - Ja, för fan.
Jag behöver en varm dusch.
- Vilken dusch som helst. - Nu gör vi det här.
Servern?
En försiktig tidigare ägare.
Atlas.
Atlas. Rätt ska vara rätt.
Kolla krypteringen.
Krypteringen höll. De lyckades inte klona den.
Är vi klara här?
Ja, vi är klara.
Då var det dags...
Sveket.
Gör slut på dem.
Hör du, bjässen!
- Välj en siffra mellan ett och tio. - Jag förstår inte.
- Gissa, - Vilken siffra som helst.
- Varför då? - Jag vet inte.
Jag kanske bara köper oss tid
för att några klantskallar ska täcka oss.
Varför då?
Sätt fart!
Mac!
Kom igen, Wyatt! Kom igen!
Kör!
Ta den!
Här kommer de!
- Hinner vi undan, Novin? - Jag tänkte ge det ett försök.
Håll i er!